Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det här är en sann historia.
Den inträffade i min stad för två år sen.
Folk dör på konstiga sätt i den här historien.
Men man hittar inget om det nånstans.
För polisen och de högt uppsatta i stan -
- skämdes så över sitt misslyckande att de mörklade allting.
Men om du frågar vem som helst här -
- kommer alla att berätta samma sak som jag ska berätta nu.
Historien börjar på min skola.
Maybrook Elementary går från förskoleklass upp till femman.
Den här onsdagen verkade vara en helt vanlig skoldag.
En ny lärare hade börjat.
Hon hette Justine Gandy.
Och den här dagen var hon som vanligt på väg till sitt klassrum.
Men den här dagen var annorlunda.
För den här dagen var ingen av hennes elever där.
I alla andra klassrum var eleverna på plats.
Till och med i tredjeklassen som mrs Belt undervisade var de på plats.
Men ms Gandys klassrum var tomt.
Eller...inte helt tomt.
En elev var på plats - Alex Lilly.
Han var den enda av klassens 18 elever som kommit till skolan den dagen.
Vet ni varför?
Han var den enda som kommit -
- för natten före, klockan 02.17 -
- hade de andra barnen vaknat, klivit upp ur sina sängar...
...gått nerför trappan, öppnat ytterdörren -
- och gått över gräsmattan ut i mörkret.
Och de kom aldrig tillbaka.
Föräldrarna och folk på skolan var ledsna och förtvivlade.
Polisen kunde fastställa att barnen försvunnit klockan 02.17 -
- för hälften av husen hade larm som utlösts när de gått hemifrån.
Vissa av barnen fångades på bild av husens övervakningskameror.
Men de visade bara att barnen försvann ut i mörkret.
Inte vart de tog vägen.
Polisen pratade länge med Alex.
De frågade varför hans klasskamrater gjort så där -
- men han svarade att han inte visste.
De frågade om det funnits nån plan -
- men han svarade att han inte kände till nån sådan.
De frågade om det fanns en tv-serie där nån rymde på det sättet -
- men han svarade att han i så fall inte sett den.
De pratade även med ms Gandy.
Men hon visste inte heller nåt och kunde inte hjälpa dem.
I nästan en hel månad hölls skolan stängd för polisutredningens skull.
Men till slut blev de tvungna att öppna den igen -
- så att barnen som inte försvunnit kunde få undervisning igen.
Kvällen innan de öppnade hölls ett stort möte på skolan.
Det var en massa kuratorer och såna där -
- för att hjälpa alla att förstå hur de skulle känna och sörja, tror jag.
Det är här historien verkligen börjar.
Det viktiga här är att vi inte dömer vår egen sorg.
Ibland dyker det upp ovälkomna känslor. Andra känslor än sorg.
Vi måste ge oss själva utrymme att känna exempelvis ilska.
Ilska är i själva verket en sund del av sorgearbetet.
Känslan kan växa sig särskilt stark när man upplever sig övergiven...
Vad menar ni med det? "När man upplever sig övergiven?"
-Ska vi vara arga på Matthew, menar ni? -Det vore inte onormalt.
Ni kan tala om "övergivenhet", men jag ser det inte så.
Jag ser nåt som är fullständigt obegripligt.
Det handlar om 17 barn från en och samma klass.
Vad försiggick i det klassrummet? Varför försvann bara hennes elever?
Det är mycket känslor nu...
Så ni får ursäkta om jag inte är särskilt intresserad av att lyssna på er.
Vad har Justine Gandy att säga?
Hon är här i kväll. Jag vill veta vad hon hade för sig i klassrummet.
Jag...vill börja med...
Jag vill bara säga hur oerhört ledsen jag är för det som har hänt.
Jag vet att inga ord jag säger kan göra det här bättre.
Sanningen är att jag söker svar lika desperat som ni.
Lögnare!
Jag älskar mina elever och...
Du vet vad som hände, det vet vi!
Jag förstår att det inte...
Lås in henne tills hon berättar!
Vi accepterar inte den typen av påhopp.
Även ms Gandy berörs av tragedin och lider lika mycket som vi andra.
Var är våra barn?
Nu räcker det. Låt henne vara nu.
Nu ser vi till att få lite sömn, så vaknar vi mer sansade i morgon.
Har du nån du kan sova hos?
Då föreslår jag att du åker hem direkt. Det här kan nog bli...
Jag försöker få ihop pengar till en bussbiljett...
Nej, tyvärr.
OKÄND UPPRINGARE
Hallå?
-Vem är det? -Bäst att du passar dig, för i kväll...
Jag försöker få ihop pengar för att hälsa på min bror.
-Nej, tyvärr. -Okej, tack ändå.
Så vår ZipString följer användarens varje rörelse.
Trots att strängen susar fram i 55 km/h är den alltså ofarlig att röra vid.
Om jag kan få panelens uppmärksamhet: Det här tricket kallar jag "virveln".
Här har vi "korkskruven", "inhoppet"...
Hallå?
Ja?
Helvete, vad fan...?!
Vem är det?
Hallå?
För helvete...
HÄXA
Du behåller din sjukförsäkring, och ursäkta att jag säger det här -
- men den ger också tillgång till specialister i psykiatri.
Jag behöver bara jobba. Så att jag har nåt att fokusera på...
Ja, jag behöver jobba.
Justine, det som hände i går bekräftar att många av föräldrarna är upprivna.
Just nu är det nog bäst att du inte vistas på skolan.
Tills folk har hunnit sansa sig.
-Hur mår Alex...? -Alex mår bra.
Han går i mrs Belts klass.
Det bästa vi kan göra för honom är att hålla fast vid rutinerna -
- så att hans liv förblir någorlunda normalt.
-Jag vill gärna prata med honom. -Jag har sagt att det är uteslutet.
Jag skulle må bättre om jag bara fick prata med honom.
Ser du? Där har vi problemet. Du skulle må bättre, ja.
Han har haft medierna efter sig, polisen har sökt igenom hans hem...
Han har tagit skada. Kan vi försöka se till Alex bästa?
Om du antyder att jag inte bryr mig om Alex eller mina elever...
Det är inte det som är frågan.
Problemet är att vi ser ett mönster där du överskrider gränser.
Herregud, det där igen...
-Det är olämpligt att krama elever. -Jag kramade en liten pojke som grät!
Att skjutsa hem elever är inte professionellt.
-Hon missade bussen! -Det är olämpligt.
Jag vet att du gör det av omtanke.
Jag vet att du inte utgör nåt hot -
- men du är inte barnens förälder, du är deras lärare.
Det är en väsentlig skillnad. Därför får du inte prata med Alex Lilly.
Det är bara det att...
Vi är de enda kvar.
Kolla vem som är här!
Ja, det sitter ordentligt.
Jag har fått samtal också. Hotfulla.
-Kan samma person ligga bakom det här? -Jag vet inte. Kanske, kanske inte.
Hur som helst, det bästa vi kan göra är att upprätta en anmälan.
Det är säkert nåt pojkstreck.
Jag gjorde ju sånt själv när jag gick i skolan.
Kastade toapapper över hus, tjuvringde...
Jag skrev aldrig "häxa" på nån bil, men en polare kletade faktiskt sin...
Hej.
-Får jag ge dig en kram? -Det är väl klart du får, herregud.
-Vad har du gjort med handen? -Jag klantade mig på jobbet.
-Nåt att dricka? -Visst.
Tony? Tony?
-Han kommer. -Jag har inte bråttom.
Jag trodde inte att du skulle dyka upp.
Jag är glad att du hörde av dig, för jag har tänkt mycket på dig och...
Jag ville ringa, men visste inte om det skulle göra allt värre eller...
Jag är ingen ömtålig liten blomma som skulle vissna av ett samtal...
-Jag vet, det var inte det jag... -Tony, min vän vill ha nåt att dricka.
-Okej, vad vill du ha? -Läget?
-Hej, jag tar en Cola. -En Cola?
Visst, som du vill.
Så hur mår du?
Tja... Hela stan tror att jag är en häxa.
-Det köper jag inte. -Ta en titt på min bil.
-Jag hoppas att du inte körde hit. -Varför hoppas du det?
-Jag hoppas det för att... -Vadå, vänta...
-Var inte ett sånt svin, Paul. -Det är jag inte.
-Jag är bara orolig för dig... -Jag behöver inte din jävla oro!
-Jag är inte full. -Okej, jag fattar. Förlåt.
-Så nån har vandaliserat din bil? -De skrev "häxa" på den, så ja.
Bara så du vet, alla tror att du är...att jag är en häxa.
-En Cola. -Tack.
-Får jag bara... -Vara brutalt ärlig?
Nej, bara dela några tankar från nån som känner dig väldigt väl.
-Okej? -Visst.
Försök att sluta älta det här.
Folk går inte runt och tänker på dig hela tiden.
Stan har inte gaddat ihop sig mot dig.
Jag tror nog att du har fel.
Du har en tendens till viss självömkan och kan ibland vara lite paranoid.
Och en sak som inte hjälper då är det här.
Vadå "det här"? Vad menar du?
En självömkande fylla i ensamhet.
Jag är inte ensam.
Du är här.
Du vet vad jag menar. Plus att jag inte kan stanna.
-Vet Donna att du är här? -Nej.
-Seriöst? -Ja.
Vi är inte... Vi är inte tillsammans just nu.
Oj då...
Det är ingen stor grej.
Du är inte sann. Det strålar om dig.
-Kom igen, ta en drink med mig. -Justine... Nej, Justine.
Snälla?
Nej.
Snälla, ge dig. Du har inte förändrats.
-Vad ska du hitta på i dag? -Jobba.
-Jag jobbar hela dagen - till sent. -Okej, jag tror dig, lugn!
-Vadå? -Var inte orolig.
Jag ska inte bomba dig med sms. Så mycket har jag lärt mig.
Jag sa bara att jag ska jobba.
-Hur är det på jobbet? -Som vanligt, vem bryr sig?
Jag hoppas inte att det är den generella inställningen.
Vad menar du?
17 skolbarn har försvunnit -
- så jag hoppas att ni inte alla känner att ni knappt orkar bry er.
För det första är jag ingen kriminalare, ifall du har missat det.
För det andra är jag bakfull som fan -
- och insåg inte att jag förhördes om utredningen.
Nej, jag undrade mest om jag ska behöva lösa det på egen hand.
-Vi jobbar på det. -Gör ni det?
Okej, vilken lättnad! Ni jobbar på det.
Du behöver tagga ner lite. Ingen sitter och rullar tummarna.
-Bli inte så där... -Justine-jobbig?
Låt polisen sköta utredningen.
-Det var kul att se dig. -Detsamma.
Skit på dig.
Hallå?
Jag sa uttryckligen till dig att inte kontakta Alex.
Jag var aldrig i kontakt.
Du följde efter honom hem, ringde på och spionerade genom fönstret.
Kan vi fokusera på att det är nåt skumt med huset?
Jag kanske var otydlig, så lyssna noga: Lämna honom ifred.
Men varför är fönstren förtejpade? Är inte det konstigt?
Antagligen för att nyfikna personer tar sig friheten att kika in genom dem.
Men Marcus...
Jag ska vara så hygglig att jag glömmer att vi haft det här samtalet.
-Vad i helvete? -Låg du med honom?
Donna...
-Låg du med honom? -Nej... Jag låg inte med honom.
-Jag vet att du gjorde det. -Han sa att ni inte var tillsammans!
Du ljuger! Du söp honom full!
Han försökte vara snäll och du söp honom full!
-Hördu, sluta! -Fattar du vad du gjort?
Luciano, vi fick en knackig start med allt som hände i jacuzzin -
- men du har ändå fått mig...
Alex. Hej, hur är det?
Jag ville bara säga hej, för jag har tänkt på dig och...
-Jag ville kolla så att du mår bra. -Jag mår bra.
Är det säkert? För själv har jag haft det tufft -
- så jag vågar inte ens tänka på...
Jag måste gå.
Snälla, vänta! Jag ville bara vara säker på att allt...
Sluta följa efter mig!
Hallå? Det är ms Gandy. Kan jag få prata med er?
Hallå?
Jag vet att ni är hemma.
Jag drar till jobbet.
-Jag har försökt nå dig hela morgonen. -Det blev lite strul på vägen.
-Hur går det? -Det har varit totalt kaos.
Jaså?
Marc skulle hämta grästorven, men ingen hade lagt nån beställning.
Fan också, det är... Sorry, det är mitt fel.
Ägaren kommer hit på fredag och vi har inte ens alla väggar uppe.
Det är mitt fel.
Sen såg jag att Alvin hade målat dörren med färgen du beställde...
-Och? -De ville ha skogsgrön, men den är röd.
Va? Men för fan, har de skickat fel...?
Jag kollade. Det var det vi beställde. De skickade det vi bett om...
Okej, jag klantade mig. Jag åker tillbaka och fixar rätt färg.
-Mr Graff. -Ja.
Vi följer upp alla dessa samtal.
Även nu har vi poliser som aktivt följer upp alla ledtrådar som kommer in.
-FBI, då? Nåt nytt där? -Vi har ett bra informationsutbyte.
Jag kan försäkra er om att även de följer upp alla ledtrådar.
Hundpatruller, då? Jag har inte hört nåt om såna insatser på ett tag.
Det beror på att de inte rapporterar till er.
Mr Graff, jag förstår ert engagemang. Och jag har inget emot våra samtal -
- för om det varit mitt barn hade jag också krävt svar.
Men ni måste lita på att det vi gör här...
Så hon tiger fortfarande?
-Hon vet. -Det tror inte jag.
Ni följer upp alla ledtrådar, men hon går fri som om inget hänt.
-Har ni kollat upp henne alls? -Jadå, grundligt.
Ni känner till hennes förflutna?
För jag grävde lite på egen hand och fick fram en hel del.
Åkte dit för rattfylla för två år sen.
Hon fick sparken från sin förra skola för olämpligt uppförande.
Med en kollega, ja.
Hon har helt klart problem!
Vad tror ni att hon vet?
Vad skulle hon tiga om?
Barnen gick hemifrån på eget bevåg. Ingen drog dem därifrån.
Ingen tvingade dem.
Ingenting tyder på att hon skulle ligga bakom.
Vad ser ni som jag inte ser?
Jag ser nåt som är fullständigt obegripligt.
Det handlar om 17 barn från en och samma klass.
Och ingen av dem sa nåt om det?
Och ingen av oss föräldrar anade att nåt var på gång?
Jag vill veta vad som pågick i det där klassrummet.
Varför försvann bara hennes elever?
Var är våra barn?
Nu räcker det. Låt henne vara nu.
Nu ser vi till att få lite sömn, så vaknar vi mer sansade i morgon.
Hon vet nåt!
Jag försöker få ihop pengar för att hälsa på min bror.
Matthew?
Matthew.
Matthew!
Stanna!
Vänta...
Matthew?
Matthew, var är du?
Vart tog du vägen?
Berätta.
Berätta!
Förlåt...
Förlåt att jag aldrig förmådde...
...att jag aldrig förmådde...
Jag har velat säga det så många gånger.
Jag vill säga det, för jag känner det hela tiden.
Jag älskar dig så mycket!
Vad fan?!
Var har vi vårt hus? Det är där...
Och var är masten? Masten, masten...
Visa mig nu...
Kom igen.
Hallå. Hur är det?
-Archer Graff, jag är Matthews... -Jag vet vem du är.
Jag vet att vi aldrig har pratat även om vi ofta har stött på varandra...
-Hur är det, Archer? -Det är bra, bara bra.
Du vet. Med tanke på...
Man kämpar på.
-Man har inget val, eller hur? -Så sant.
Förlåt att jag bara dyker upp så här mitt på dagen.
Jag vet inte om ni vet -
- men vår övervakningskamera fångade Matthew när han försvann.
Och det var väl likadant för er. Era kameror fångade väl Bailey?
Det stämmer.
Ni har säkert visat filmen för polisen, precis som jag, men...
Jag undrar om ni kan tänka er att låta mig ta en titt på den.
-Jag behöver ingen kopia... -Det vill jag helst inte.
Okej. Jag förstår.
Gary?
-Archer Graff. Hur står det till? -Bra...
Matthews pappa.
Just det, så klart.
-Hur är det? -Jag har en lite konstig fråga...
-Det är svårt att titta på det här. -Tillbaka till när hon når trottoaren.
Precis...där.
Vad ser du?
En, två, tre, fyra...
...fem, sex, sju.
Ursäkta.
Kom igen, vad är det jag missar?
-Du... Jag vill snacka med dig. -Vi har nog inget att säga till varandra.
-Jag tror du har mycket att säga. -Det tror hela stan, jag har fattat det.
Jag är problemet.
Det där är nog det första ärliga du sagt. Ja, du är problemet.
-Försöker du hota mig? -Jag hotar dig inte!
-Du jagar fel person, okej? -Den här offermentaliteten...
Marcus?
Ligg kvar där.
Hallå!
-Är hotellet bra? -Det duger.
Inget lyxhotell, men jag fattar att de håller igen.
-Det är väl bara för sex nätter, va? -Nej, tre nätter.
Jag slipper vara kvar på avslutningen och kan åka hem på torsdag.
-Bra, va? -Ja, visst.
För jag har ägglossning på fredag, så vi kan få till det den här månaden.
Låter bra. Okej.
Jag visste att du skulle bli glad. Kan du förresten hälsa pappa -
- att vi kommer på lunchen, eftersom jag är hemma i helgen?
-Visst. -Då blir han glad.
-Ska du gå på nu? -Japp.
-Hade du tänkt gå på ett möte sen? -Det var inget jag hade planerat.
-Borde du inte göra det? -Jag gör det om jag hinner.
Paul, när du är ensam så här länge är det viktigt att du går på möten.
Jag kommer inte dricka. Jag mår bra.
Om jag börjar må sämre så ser jag till att gå på ett möte.
Okej, älskling.
Okej. Jag måste lägga på nu.
Glöm inte säga till pappa om helgen.
-Älskar dig. -Älskar dig.
För helvete...
-Ed? -Hallå där.
Donna är tillbaka redan på fredag, så vi kommer på lunchen på söndag.
-Varför kommer hon tidigare? -Hon behöver väl inte vara kvar.
Hon bad mig hälsa att vi kommer.
Låter bra.
-Firar ni er bröllopsdag? -Japp.
-Så fint. Gratulerar, då. -Tackar.
-Måste vara många år nu. -Säger du att jag är gammal?
Nej, sir. Nej.
Varför säger du att jag är gammal? Jag jävlas bara med dig.
-Jag börjar nu, så... -Uppfattat.
På måndag är det 30 dagar sedan 17 skolbarn försvann från McCarren County.
En belöning på 50 000 dollar har utlysts -
- för information som kan leda till att barnen återfinns. Alla iakttagelser...
Stopp där! Polis!
Fan...
Stanna, annars använder jag elpistolen!
-Snälla, sluta! -Knip igen.
Snälla, jag jobbar där! Jag har tappat bort nycklarna.
Jag har tappat bort nycklarna!
-Allt bra med dig? -Ja, allt är bra.
-Vi föll omkull rätt rejält där. -Ja, kan ni bara ringa dem?
Numret finns på nätet. Mobilen funkar inte.
-Sitter handbojorna för hårt? -Det är lugnt.
Då går vi till bilen. Ett, två och tre!
-Vad heter du? -James.
Okej, vänta här, James.
-Har du några vapen på dig? -Nej.
-Inte? Några droger, då? -Nej, sir.
Finns det nåt i dina fickor som kan sticka mig?
Nej, sir.
-Säkert? Jag vill inte bli stucken. -Jag har inget sånt, sir.
Okej, James. Stå stilla nu.
Man ska aldrig springa från polisen.
Fan!
Snälla, säg att det är lugnt...
Fan.
Okej, upp med dig. Hör du mig?
James, hör du mig?
Vad fan...? Du slog mig.
Okej, nu gör vi så här.
Jag lossar handbojorna, okej?
Sen sätter jag mig i bilen och kör härifrån, men...
Lyssnar du?
Jag vill inte se dig här igen, okej?
Som jag ser det gjorde vi båda fel, så vi kan väl säga att vi är kvitt.
Men om jag ser dig här igen blir det en helt annan femma, okej?
Är det förstått? Jag menar det.
Okej, se det som en varning.
Nu reser vi oss upp, så tar jag av dig handbojorna...
Det här är nåt helt annat.
Nån bör säga åt honom att fler än hans son är försvunna.
Vi snackar om 17 barn...
Okej, hör på.
Så länge ingen anmäler det -
- kommer videomaterialet att spelas över om en månad.
Så länge fanskapet inte dyker upp här kommer hela grejen att försvinna.
Men om han gör det...
...då sitter du ordentligt i skiten.
Har du låtit kolla handen?
Fan!
Justine: Hej
Hej!
-Får jag ge dig en kram? -Det är väl klart du får, herregud.
Hallå!
Paul?
Hej.
-Var har du varit? -Är du hemma?
Jajamän.
Nån blev sjuk, så de skickade hem hela mitt team, hela Morris team...
-Var har du varit? -Jag var...bara ute.
Var då?
Paul?
Ditt jävla svin.
-Ska vi käka lunch nån annanstans? -Visst. Pizza?
Vad fan...
Hördu! Vad sa jag till dig?
Vad sa jag? Vad fan...
Din jävel!
Vad är det här för jävla skit?
Kom igen nu, då...
Så där, ja.
Helvete också.
Fan... Jävla skitprylar. Nu jävlar...
Kom igen nu.
Fan, funka då, för fan!
Såja. Men för fan!
Helvetes jävla skit!
Fan också!
Tja, nytt nummer.
Det är jag. Jag fick ett jobb i går.
Ja, tack. Tack, tack.
Jag har bara ett litet problem.
Jag kan inte börja där förrän jag fixat nya skor och kläder.
För det är ett tjusigt ställe och...
Vänta, vänta... Nej, det här är bra. Jag har fixat jobb och är på rätt väg.
Så vi kan börja hänga igen, du vet.
Klart mamma ska få sina pengar -
- men först måste jag ha pengar så jag kan köpa kläder -
- så att jag kan börja jobba och betala tillbaka mamma.
Hallå?
Vilken jävla subba!
Fan!
Jag tror jag var otydlig med hur viktigt det är att jag får stålar -
- så att jag kan fixa kläder, och få jobbet, du vet.
Ring tillbaka så jag kan förklara bättre. Tack. Älskar dig.
Grymt!
VI TILLÅTER INGA SKJUTVAPEN, HOODIES ELLER SÄCKIGA BYXOR
Nej.
-Nej? -Jag är inte intresserad.
Varför inte? Det är bra grejer. Kolla, det här är värt 50 dollar.
Nej.
Tjugo? Tio?
Fem? Snälla!
Fan!
Stopp där! Polis!
Fan!
Som jag ser det gjorde vi båda fel, så vi kan väl säga att vi är kvitt.
Men om jag ser dig här igen blir det en helt annan femma, okej?
Se det som en varning. Res dig upp.
Vad fan?! Släpp mig för fan...
Vad fan...?
Fan...
Vad fan...
Åh fan, Willow.
Helvete!
Förlåt, förlåt...
Hallå?
Allt bra?
Vad fan...?
Förlåt! Fan, förlåt!
Fan! Vad i helvete?!
Helvete...
Helvetes jävla...
Vad fan!
Helvete!
Kom igen, för fan! Helvete!
BELÖNING 50 000 DOLLAR
20, 40, 60, 80, 100.
Hallå?
Jag ringer angående belöningen på 50 000, för jag vet var de försvunna barnen är.
Jag är hyfsat säker på att det är alla. De stod i källaren till ett hus.
Ja, de står i en källare typ.
Det finns två psykfall där också. Det är helt jävla fuckat.
Så, liksom, hur funkar det? Hur får jag pengarna?
Nej, jag... Jag är helt allvarlig. Jag kan visa er stället.
Jag vill helst inte komma in, för... Kan nån typ möta mig med pengarna?
Jag har bara svårt för polisstationer. Jag har typ fobi för dem.
Hördu!
Vad sa jag? Vad fan...?!
"Vad sa jag? Va? Jag är minsann en viktig snut..."
Ingen fara, ingen fara... Det där var inte på riktigt.
Din jävel, du stack mig!
Det var inte meningen! Förlåt!
Vänta, vänta!
-Jag vet var barnen är. -Du ljuger!
-Jag lovar, jag vet var de är. -Var?
I ett hus i närheten, i källaren.
Vad fan snackar du... Vilket hus?
Jag kan visa dig. Det är precis här.
Fan också...
Har du aids?
Aids, din jävel, har du aids?
Jag tror inte det.
-Hepatit, då? Nån sån skit? -Inte vad jag vet.
Det mörka huset där, i slutet på gatan.
Ursäkta, sir? Jag vill inte låta oförskämd, men...
Hur vet jag att ni inte tar belöningen själv?
Sir?
Sir? Hallå!
Vad fan...
Vad fan?
Vad fan!
Vad fan?!
Kan du släppa ut mig, eller? För helvete!
Tack!
Vad fan...?
Vad i helvete...?!
Allt bra? För helvete... Släpp mig!
Släpp mig, för fan! Släpp!
Hallå, hjälp mig! Kan nån hjälpa mig?!
Marcus, jag såg det med egna ögon.
Det är nåt sjukt som pågår i det huset. Åk dit själv, om du inte tror på mig.
Alex har farit illa nog av allt som hänt de senaste två månaderna.
-Det har nog du också. -Marcus...
Jag ska vara så hygglig att jag glömmer att vi haft det här samtalet.
Vid oro för ett barns välbefinnande måste man enligt lag göra en orosanmälan.
Ska du verkligen dra det så långt? Försöker du pressa mig?
Kan du inte bara göra ett hembesök?
Jag har inte befogenhet att göra hembesök utan vidare.
Du har ju anmälningsplikt!
Okej, jag bjuder in föräldrarna till ett möte för att prata med mig.
-Vi tar det på skolan. Låter det bra? -Ja, tack. Jag skulle uppskatta det.
Bra, då säger vi så. Hej då.
Ja?
-De är här för mötet klockan två. -Låter bra.
Du kan be dem komma in, Marge.
Varsågod.
Rektorn. Mitt namn är Gladys.
Ja, hej... Stig på.
-Slå er ner. -Tack.
Tack, Marge.
Tack för att ni kunde komma.
Jag är medveten om all uppmärksamhet som riktats mot er - säkert mot er vilja.
Jag hade inget emot att komma hit.
-Förlåt, men vi har väl inte träffats? -Nej, jag tror inte det.
Okej, det var skönt att höra. För annars brukar jag komma ihåg ansikten.
Jag har träffat Alex pappa...
Jag är Alex moster. Hans mamma är min lillasyster.
-Okej, då är ni inte hans vårdnadshavare? -Nej, det är hans föräldrar, så klart.
Jag förstår...
Förlåt, Gladys, men jag behöver dessvärre prata med föräldrarna.
Jag beklagar, men hans föräldrar har mått dåligt på sistone.
Så jag bor hos dem nu för att hjälpa till med Alex.
Det låter allvarligt.
Nej då, det är inget livshotande. Bara en släng av lungsot.
-"En släng av lungsot"? -Ja.
Jag måste faktiskt erkänna att jag inte riktigt vet vad det betyder.
Jag trodde att lungsot var nåt som nybyggarna drabbades av.
Vad är det ens? Tuberkulos?
De mår bra, men behöver stanna hemma.
Jag hade hoppats få prata med dem personligen, för...
Det här är så klart känsligt, men det har inkommit en orosanmälan.
Därför behöver jag få prata med barnets vårdnadshavare.
Det är inte förhandlingsbart, utan det måste till ett personligt möte.
Kära nån.
Jag kan komma till er om det skulle vara enklare.
Jag försöker bara undvika att blanda in socialtjänsten.
Även om jag inte tror att nåt är fel...
-Vem ligger bakom orosanmälan? -Det får jag inte avslöja.
Det är så klart upprörande.
Nu är den fria viljan tillintetgjord.
Myran styrs helt av ett främmande medvetande.
Och så börjar myrans dödskamp...
Inte illa.
...samtidigt som parasitsvampen fortsätter att livnära sig på dess kropp.
Så vidrigt.
Snart utvecklas svampens fruktkroppar.
Stora utväxter som sprider sporer...
Vem kan det vara?
...som tar sig in i nya myror.
-Gudskelov att ni är hemma. -Vem är det?
-Förlåt att jag stör så här en lördag... -Vi skulle precis äta.
Bussen kom inte som den skulle och jag insåg alldeles för sent...
...att jag väntade på fel ställe.
När polletten trillade ner hade jag redan missat den.
Så jag fick gå hela vägen genom stan för att komma hit.
Det var tråkigt, men vi...
Jag vill inte vara till besvär, men jag faller snart ihop här.
Skulle jag kunna få lite vatten?
-Det är inte... -Det är klart du kan få vatten.
Tack så hemskt mycket. Jag heter Gladys, trevligt att träffas.
Vilket underbart hem!
En giraff, en grön kinesisk lampa... Jag slår vad om att de där är äkta.
Och vilket kök! Vita skåp, jag dör av avund.
Hörni, jag vet att det inte passar sig -
- men jag kände att jag behövde prata med er om vårt samtal i går.
-Ge henne ett glas, Marcus. -Gärna en skål.
-En skål? -Ja, en skål.
Det är bara en egenhet jag har. Jag har slutat försöka rationalisera det.
-En skål vatten, okej. -Tack.
Jag har pratat med Alex pappa, som ju är väldigt sjuk, som sagt -
- men han kommer gärna in på måndag för ett möte, så ni kan reda ut allt.
Jag uppskattar det, men det behövs inte.
Ni behöver alltså inte kontakta myndigheterna?
-Visst, kanske inte. -För ni har väl inte kontaktat dem än?
Gladys, nu måste jag faktiskt be dig...
Är det mitt ordensband?
-Ni har väl inte kontaktat dem? -Nej. Vad handlar det här om?
Herregud!
-Hoppsan, vad gjorde jag nu? Jisses... -Varför gjorde du så?!
Det var en olyckshändelse, så klart. Oj, det blöder visst rejält.
Terry, sårsprit och första hjälpen-lådan.
Nej då, det behövs inte! Ger du mig en trasa, hjärtat?
-Hon klippte mitt hår! -Jag ringer polisen.
Marcus, vad är det hon gör?
Marcus?
Usch då...
Titta!
Vad fan?!
Herregud!
Marcus?
Rör dig inte!
Hörru, stanna!
Herregud! Hjälp mig!
-Ut härifrån! -Hjälp mig, för fan!
Vad fan?!
Den jäveln!
Kom igen, din jävel!
-Är det bra med dig? -Ja, jag tror det.
Mest några skrapsår.
Du, då?
Samma här.
Jag har dig att tacka. Jo, det har jag. Så tack.
Det är lugnt. Vad skulle jag annars ha gjort?
Killen var galen.
Senast jag pratade med honom var han helt normal - på riktigt.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
-Det har jag. -Vad menar du?
Sättet han sprang på... Jag har sett det förut.
Får jag visa dig en sak?
Deras dotter sprang på samma sätt som Matthew.
Och de hade exakt samma hållning som Marcus när han jagade dig i dag.
Han var som ett fjärrstyrt vapen. Som en målsökande missil - mot dig.
Kolla här. Det här är mitt hus, det här är Bailey Kramers hus.
Om vi utgår från att de sprang rakt fram mot ett specifikt mål -
- och att de båda hade samma mål, så korsas deras vägar nånstans här.
-Herregud. -Så det finns nåt här...
-Alex. -Va?
Alex Lilly bor i det här huset.
Har vi några andra parasiter? Kan nån komma på en?
-Lisa? -Bandmask.
Bandmask, ja! Mycket bra!
Och de är äckliga. De lever i tarmarna och äter upp ens mat.
Sluta!
"Sluta!"
Läget, kompis?
-Berätta. Hur var det i skolan? -Bra.
-Kysste du några supermodeller? -Nej.
Inte? Okej.
I kväll smäller det, kompis. Moster Gladys flyttar in.
Varför måste hon bo hos oss?
Det är som vi pratade om. Hon är sjuk och har ingenstans att ta vägen.
-Men jag känner ju henne inte ens. -Jag vet. Det gör inte jag heller.
Jag tror inte ens att din mamma känner henne.
Men hon hör till familjen och familjen är viktig.
Vi måste hjälpa varann.
Kolla, jag hittade en liten grabb.
Mina karlar är tillbaka. Hej.
-Hördu! Var det bra i skolan? -Ja.
Så bra... Jag vill få ordning här hemma innan moster kommer.
Så städa gärna ditt rum innan du börjar med läxorna.
Hon ska väl inte vara i mitt rum?
Jag vill ha hela huset rent, och det inkluderar ditt rum, så sätt fart.
Jag vet, det är jobbigt att städa upp efter sig själv.
Allt bra?
Hej, kom in. -Håller du upp dörren?
Ett steg till...
Jag säger bara att hon ser väldigt sjuk ut.
-Är det här rätt ställe... -Här eller på gatan, Stephen.
-Jag vet, men vi är inget hospice. -Jag vet.
Vi är inte förberedda.
Vi har inte sett henne på 15 år. Hon kom inte på vårt bröllop...
Mamma hade gjort det för henne, så jag tänker göra det, okej?
Jag skulle verkligen behöva ditt stöd.
-Alex, vad gör du här? -Jag är hungrig.
Hungrig? Okej, gå ner och ät, och sen borstar du tänderna, okej?
Och var tyst, för moster sover.
Hur länge ska hon bo hos oss?
Svårt att säga, kompis. Hon verkar inte bli mycket bättre.
-Ska hon bo hos oss för alltid? -Nej.
Det blir nog inte mer än en månad.
-Då så... Jag hämtar dig vid två, okej? -Vi ses.
-Älskar dig. -Älskar dig.
Och där är tiden ute. Lägg ifrån er pennan.
Matthew!
-Vi skulle ju lägga ifrån oss pennan. -Ut, nu.
-Alex, gick det bra? -Ja.
-Matthew, sätt fart. Ta din väska. -Det var ju bara på skoj!
-Har du missat skjutsen hem? -Nej, det är lugnt.
Mamma? Pappa? Var var ni?
Hej, kompis. Hur var det i skolan?
-Vad har hänt med er? -Alex?
Välkommen hem. Hur mår du, lilla vän?
Kom hit. Tänk, jag har inte sett dig sen du var liten bebis.
-Vad har hänt med mina föräldrar? -Ingenting, hjärtat. De mår bra.
Mamma?
Hej. Hur var det i skolan?
Ser du? Hon mår bra.
Alex, var inte oartig nu.
Slå dig ner, jag lagar mat.
Jag visste inte vad du ville ha, men mac and cheese...
Pappa!
Alex, du går upp och tvättar ansiktet och borstar tänderna -
- och sen är det marsch i säng. Det blir ingen middag.
Jag skojar inte. Sätt fart.
Kom. Sätt dig.
Alex! Sätt dig.
Oroa dig inte för dina föräldrar. De vilar bara.
Innan du går till skolan i dag måste du lova mig -
- att inte berätta för nån att jag är här eller att dina föräldrar vilar så här.
Hör du det?
Titta nu.
Tittar du?
Sluta!
Sluta, pappa!
Alex.
Sätt dig igen.
Så när jag säger till dig att du inte får prata om mig eller dina föräldrar...
...då förstår du vad som händer om du inte håller ditt löfte.
Jag kan få dina föräldrar att skada sig själva - eller varandra.
Jag kan få dem att äta varandra.
Ska jag behöva göra det, Alex?
Tror du mig?
Lova att du inte säger ett ord om mig till nån. Säg det.
Jag lovar.
För jag kommer att få reda på det.
Iväg till skolan nu. Ta bussen.
Du sa inget i dag.
Det var duktigt.
Du måste ge dina föräldrar mat. Det finns soppa i skåpet.
Köp mer i morgon.
Alex.
Alex?
Kom hit, hjärtat.
Jag är sjuk, Alex.
-Vill du ha vatten? -Vatten gör ingen skillnad.
Jag är för sjuk för att det ska hjälpa. Och har varit det länge nu.
Vad skulle göra dig frisk?
Jag hoppades att dina föräldrar skulle göra det, men det går inget vidare.
-Ska vi åka till sjukhuset? -Ett sjukhus kan inte bota mig.
Men du skulle kanske kunna hjälpa mig.
Hur då?
När du är i skolan, ta ett föremål från varje klasskamrat och ge mig det.
-Det skulle kunna hjälpa mig. -Hur kan det göra dig frisk?
Det kan vara precis det jag behöver.
Om du blev frisk, skulle du åka hem då?
Om jag blev frisk...
...då skulle jag åka hem, ja.
Alex.
Vad gör du här inne?
Jag hade ingen lust att leka, plus att jag glömde en grej.
Hallå där, vänta lite.
-Är allt bra med dig? -Ja.
Du har varit väldigt tyst på sistone. Tystare än du brukar vara.
-Hur mår du? -Bra, jag glömde bara en grej.
Okej.
Alex, om du vill prata med nån, så finns jag alltid här för dig.
-Du vet väl det? -Ja.
Du kan prata med mig om vad som helst.
Jag vill gå ut igen.
Okej. Ut och lek.
Vad gör du?
Stephen drabbades nyligen av en stroke och har förlorat talförmågan.
Jag tar hand om familjen just nu.
Bra att ni båda kom.
-Alex, hur är det med dig? -Det är bra.
Vi kommer att ställa några frågor om vad som hände i skolan.
I morgon kommer det folk hit. Och de kommer att genomsöka huset.
Så vi måste vara förberedda.
-Stig på! -God morgon, ms Lilly.
Hur står det till? Ni minns väl polisassistent Colbert?
Vi ville bara komma förbi och ta en snabb titt -
- för att se Alex hemmiljö och få en uppfattning om familjedynamiken.
-Okej! -Tackar, och...
Hej, Alex. Hur är läget med dig?
-Han är tystlåten i dag. -Ja, det är han.
Hej.
Packa dina saker. Vi ger oss av i morgon.
Trampa inte i saltet.
Snuten är här. Vad tror du det betyder?
Jag vet inte.
-Ska vi knacka på? Komma tillbaka? -Kanske knacka på.
Och säga vadå? Hur ska vi förklara oss?
-Jag vet inte, men vi kan väl bara... -Vänta nu...
Vad händer?
Är det polisen?
-Det är ju Paul. -Känner du honom?
Hallå?
Paul?
-Paul, vad gör du där? -Vänta.
Vad fan!
Rör mig inte!
Paul... Paul, sluta!
Helvete...
För helvete!
Din sjuka jävla...
Paul, snälla...
Matthew?
Matthew!
Nej...
Matthew!
Nej...
Matthew? Kom igen...
Matthew?
Vem...
Såja, precis så.
Precis så där.
Nej!
Herregud!
Släpp mig!
Matthew?
Titta vad de har gjort med trädgården!
Jeremy, det är glas överallt. Hitta hennes sko!
Herregud! Nu är det en man i köket också!
Alex?
Matthew?
Jag hittade dig!
Alex föräldrar matas fortfarande med soppa, fast inte av honom.
Han flyttade till en annan stad och bor nu hos en annan moster.
Hon är tydligen snäll.
Alla barnen från hans klass återförenades med sina föräldrar.
Några av dem har till och med börjat prata igen.
Översättning: Joakim Troué